Olipa kerran, tai ehkä kahdesti
ylimaallinen paratiisi, jota Pippurimaaksi sanottiin.
80 000 peninkulman syvyydessä alla meren se maa seisoi.
Taikka kellui. Kenpä tietää?
Pippurimaan onni syyhyttää Sinisen universumin napaa.
Sitä täytyy raapia. Eikö niin, Max?
Kyllä, Teidän Sinisyytenne.
Me Pahikset hyväksymme vain kielteisen vastauksen!
Onko selvä?
- Ei, Teidän Sinisyytenne. - Sillä lailla.
- Ovatko joukot valmiit? - Eivät, Teidän Sinisyytenne.
Bonkkaajat? Pellet? Näykkivät Turkkilaiset?
Anti-musiikkiohjukset?
- Hirmuinen Lentävä Hansikas? - Eivät.
Erinomaista!
Tänään Pippurimaasta tulee sinervä!
Tulta!
Pahikset tulevat!
Tulehan, Hanskaseni.
Mitä näet kun katsot tuonne?
- Kerro sille, Max. - Joku juoksee.
Sillehän sinä pistät lopun, Hanska.
Mene, osoita ja nuiji!
Oi voi...
Näin en ole nauranut sitten Pompeijin tuhon!
Mitä, mitä, mitä! Hanskan ote lipsuu.
Tee pahimpasi.
Räjäytä kaikki!
On epäkohteliasta osoittaa sormella.
Tee siitä silppua!
Sir, Pahikset tulevat!
Eivät tänne, Fred-poikaseni. Eivät ne uskalla.
Kyllä uskaltavat. Mitä aiotte tehdä?
Soitan kvarteton loppuun.
Tulta!
Trion, sir.
Dueton.
Soolon.
Fred-poikaseni.
Siniset Pahikset tulevat!
Neljä partituuria ja 32 tahtia sitten
- ..esi-isämme - Kvartetti?
- ..ja esi-äitimme - Toinen kvartetti?
selviytyivät keltaisen sukellus- veneen avulla Pippurimaahan.
Kiipeä siihen, poikaseni.
Enhän minä osaa edes kellua.
Sinusta tulee nyt amiraali.
No siinä tapauksessa...
Pidä kiirettä, Fred. Hae apua.
Mistä?
Älä takerru pikkuseikkoihin.
KELTAINEN SUKELLUSVENE
Voi tätä murhetta.
Liverpool voi olla yksinäinen paikka lauantai-iltana.
Ja nyt on vasta torstai.
Olen nynnympi kuin Eleanor Rigby.
Minulle ei tapahdu ikinä mitään.
Olen vanha, tikkuinen rumpukeppi.
Hyppäisin jokeen, mutta taitaa tulla sade.
Minulle ei tapahdu ikinä mitään.
TOIVON KATU
Kis kis!
Tulehan, mirri!
Uskoisitteko jos sanon, että minua seuraa keltainen sukellusvene?
- En uskoisi. - Niin arvelinkin.
Olisin voinut vaikka vannoa. Ei kai siinä ole järkeä.
Ehkä se oli niitä lentäviä lautasia.
Tai silkkaa mielikuvitusta.
Eihän minulla ole mielikuvitusta.
Apua, apua, apua!
- Kiitos, en tarvitse. - Apua! Pliis pliis auttakaa!
Kertokaapa tarkemmin.
..sukellusvene, räjähdyksiä ja Siniset Pahikset!
Tarvitset siis...
A eli Antakaa, P eli Pian, U eli Ukolle, A eli Apua!
Koskettava tarina. Lähdetään tapaamaan kavereitani.
- Luoja sinua siunatkoon. - Unohdinko turvavyön?
- Pysähdy tähän. - Minäpä pysähdyn tähän.
- Mitä ystävänne touhuavat? - Nekö? Ne vaan levyttää.
- Eikö joku näistä kävisi? - Ei. Teen töitä vain kavereiden kanssa.
Frankenstein?
Seurustelin joskus sen siskon kanssa. Phyllisin.
- Mitä jos vedän tästä? - Älä vedä.
Pakko. Olen synnynnäinen vedättäjä.
Ringo, näin juuri ihmeellisen unen.
Ei pidä syödä tyhjään vatsaan. Kuuntele mitä vanha Fred sanoo.
..sukellusvene, räjähdyksiä, Siniset Pahikset!
Mitä sanot?
Ukko kaipaa treenausta.
- Joko lähdetään? - Haetaan muut ensin.
Onko tänään Sitaripäivä? Sitten George on paikalla.
- Mitä sinä touhuat siellä, George? - Mikä hätänä, Ringo?
Tahdotko viedä jotain loppuun?
- Tai panna alkuun? - Hänellä on asiaa.
- ..sukellusvene, räjähdyksiä... - Ja Siniset Pahikset!
Taidatte olla hulluja kaikki.
Hetkinen, tuo on minun autoni.
- Mistä tiedät? - Kai minä autoni tunnistan.
- Millainen se on? - Punainen, jossa on keltaiset renkaat.
Tai siis sininen, jossa on oranssit renkaat.
Se on ihan miten asiaa katsoo.
- Minä ajan. - Minä ehdin ensin.
- Sinä istut keskellä. - Minäpäs.
- Sinunhan piti ajaa. - Minä menen takapenkille.
- Taidamme olla häiriöksi. - Luultavasti.
Parasta etsiä Paul.
Se on ihan miten asiaa katsoo.
Kokeillaan jotain noista ovista.
On kai se kivannäköinen.
- Eiköhän. - Ei kai?
- Eikö? - Kai ei.
Ei?
Ei kai vaan?
Mitä nyt, pojat? Iskikö Pahis päälle?
No pojat, mitä sanotte?
Minusta...
Tulemme kokemaan kovia. Mitä sanotte?
Tyrskyt heittelevät meitä ympäriinsä. No?
- Itseasiassa minä... - Minusta...
Ei mitään!
- Laitetaan alus teräskuntoon. - Eikös se ole jo terästä?
Tällainen siis on sukellusvene.
- Aika pehmoa. - Ei, jos on pohjalla asti.
No niin, poijaat! Lastit kyytiin ja menoksi!
Mieletöntä. Miten tämä käynnistyy?
- Sinisten Pahisten hyökkäyksestä. - Entä jos niitä ei ole paikalla?
Tuota... Sitten etsitään oikeaa nappulaa.
Ehkä se on tämä.
Mitä se aika näyttää?
Nyt on Ajan aika.
Katsokaa, viisarit hidastuvat.
- Tuleeko teille koskaan mieleen... - Kyllä.
..ettei kaikki ole niin ruusuista kuin näyttää?
Mitä tämä meinaa, John?
Uskoakseni olemme keskellä Einsteinin aikateoriaa.
Vaikka sehän on suhteellista.
Mennään lakkoon tuntien vähentämiseksi.
Aikana toimiminen mahtaa olla rankkaa puuhaa.
Miksi?
- Siinä tehdään 24 tunnin päiviä. - Yllättävää abstraktin tajua, Ringo.
Vaikka olenkin rumpali... Onpa kummallinen olo.
Olet pieni suuri mies.
- Katsokaa, kaikki suurenee. - Ei, vaan me pienenemme.
Tahtoo äidin!
Vanha Fred pelastaa teidät pulasta.
- Katsokaa! - Monta joulupukkia.
Ei, vaan Isä Aikaa. Olen lukenut siitä.
Älkää pelästykö, mutta vuodet kuluvat taaksepäin.
Eli mitä?
Jos tämä tahti jatkuu, lakkaamme kohta olemasta.
- Mitä tehdään? - Painetaan nappulaa.
Tahtoo äidin.
Aika valuu käsistämme.
Tehdään jotain kellolle.
- Väännetään viisareita. - Hyvä ajatus.
Nyt tämä vasta oudoksi meni.
Se kiihdyttää.
Sukellusvene, joka muistuttaa omaamme.
Ilmiömäisellä tavalla.
- Siinä on matkustajia. - He vilkuttavat.
- Jotain tyyppejä. - Vilkutetaan takaisin.
- Ehkä olemme osa laivastoa. - Meitähän on vain kaksi.
Siinä tapauksessa tuossa veneessä olemmekin me.
- Matkustamme taaksepäin. - Ajassa.
Katsokaa!
- Oi voi! Met olemma nyt... - Sitä seniiliä nuorisoa.
Kuulen miten partani kasvaa.
Tämä vaatii toimintaa.
64 vuotta on 33.661.440 minuuttia.
Yksi minuutti on pitkä aika.
Katsokaa vaikka.
Saatan olla väärässä, mutta minusta me matkustimme Ajan meren halki.
Se selittäisi monta asiaa.
Onneksi en ole enää nuori. Vai olinko minä vanha?
- Mikä meri tämä on? - Tieteen meri.
- Tuossa tyypissä on jotain vikaa. - Onko se sairas?
- Se on hirveä. - Ja ruma.
- Tosi ruma! - Painakaa nappulaa.
- Tuolla on kyklooppi. - Kaksisilmäinen?
Taidat nähdä kahtena.
- Tuollakin on yksi. - Koko kyklopedia.
Tuolla on kokonainen valaskunta.
- Ei niitä niin paljon ole. - Ainakin kokonainen kylä.
- Valaskylä. - Kalavale.
- Selville vesille! - Selville?
- Niin, onko selvä? - On kuin onki.
Mitä ikinä teetkin, älä paina tuosta.
- Mistä? - Tuosta.
Tästä?
Se oli paniikkinappula.
- Ringo-parka. - Ei koskaan tehnyt pahaa kellekään.
Mitä me teemme nyt kun Ringo on poissa?
- Alkakaa trioksi. - Ei, pelastetaan se piruparka.
Näen askelmia.
- Kauheita saapashirviöitä. - Valmiina hyökkäykseen.
Hiukka on ikävä Ringoa.
- Hän on kaukana poissa. - Niin kuin aina.
Siinä hän tulee.
Siinä hän menee.
Se näki meidät.
Etsi nyrkkeilynappula.
- Mikä ihmeen nyrkkeilynappula? - Vähät siitä, etsi se.
Tulta!
Väärä nappula.
Tämä.
- Siinä hän menee taas. - Hyvä ratsastaja.
Voi ei, inhottava Imuolio!
- Meidät imetään unohduksiin. - Tai vielä Kavemmas.
Vaihda pakille.
Heippa, iilimato.
- Liian paljon, liian aikaisin. - Pakkia, pakkia!
Ringo tulee taas.
Inkkareita!
P eli Pian...
Painetaan nappulaa.
- Millaista siellä oli? - Aika länkkäriä.
Se on taas täällä! Täyttä vauhtia eteen.
- Voi ei. - Moottori kiukuttelee.
Kautta merinymfettien, menetämme vauhtia!
Meidät nieltiin!
- Mikä nyt eteen? - Keitetään teetä.
Neptunuksen nahkahousut! Tähän jäätiin.
- Soitetaan tiepalveluun. - Ei täällä ole tietä.
Ota veneesi ja käy?
Minä tunnen moottorit. Antakaa kun katson.
- Tässä. - Onko tuo moottori?
- Etkö edes tunnista sellaista? - Tietysti. Katsotaanpa.
- Mitä arvelet? - Taisin polttaa sormeni.
Katsokaa tuota.
- Mikä se on? - Ei mikään.
Taitaa olla täkäläisiä.
- Olematon tyyppi. - Onhan sekin jotain.
- Näytetään sille moottoria. - Ei sitä kelle vain näytetä.
Sehän onkin ei-kukaan.
Media, pedia, ensyklopedia, orgia, dorkia, orpona onkia.
Ad hoc, ad loc, quid pro quo, kiire on jo tiedon luo.
- Tiedätkö missä olemme? - Sokratesmainen ongelma.
- Ai? Kuka hiivatti sinä olet? - Kukako? Siinäpä pulma.
Jeremy?
Hillary?
Boob?
- Fil.tri? - Kuka?
Oiva fyysikko, kieliklassikko. Ylväs botanisti, pureva satiristi.
- Monisormipianisti enkä edes nisti. - Ei se rimmaa.
Vihainen nuori mies?
- Vanha pieru? - Minäkö vanha pieru?
- Puhutko englantia? - Vanhaa, keskiajan, murteita...
- Mutta puhutko englantia? - En ole varma.
Niin fiksu, ettei muista mitä osaa.
Näytetään sille moottoria. Ehkä se ei ole nähnyt moista.
Potkuriturbiini, superkiihtyvyys. Metrosykloidinen, stereofoninen.
Nähdäkseni tämä hommeli on rikki.
- Hän korjasi sen! - Hienoa. Lähdetään.
Viimeistelen veistoksen, romaanit ja talon ja antaudun tangoon.
Miksi puhut noin?
Jos puhun proosaa, huomaatte, etten tiedä mistä puhun.
Ad hoc, ad loc ja quid pro quo, kiire on jo tiedon luo.
- Katsokaa. - 19. kirjani ensiaskelet.
Täten sen ennenkin toteutin, kirjoitin kirjan ja kritiikin.
- Meitä on joka lähtöön. - Onko niitä julkaistu?
- En lue arvosteluja. - Tuollaiselle täytyy olla joku sana.
Kaikki laivaan! Lähdetään jonnekin.
- Entä tuo? - Antaa sen jahdata omaa häntäänsä.
Pikku raukka.
Ringo heittäytyi taas hempeäksi.
Katsokaa nyt tuota. Otetaan hänet mukaan.
Herra Boob, voit tulla mukaan jos haluat.
Ottaisitteko olemattoman miehen mukaanne?
Hyppää kyytiin.
- Okei, Booby, luukusta alas vaan. - Luukusta? Kiinnostava sanonta.
Suosiossa viktoriaanisen ajan Keski-Englannissa.
Kuten myös nykypäivänä. Tuota pitääkin käyttää.
- Luukku on tuo reikä. - Aivan.
Valmiina käynnistykseen.
- Menipä hiljaiseksi. - Jeremy?
Korjaa, huolla, puunaa ja uudista. Heikun keikun, väännä jo ruuvista.
Loki, joki, sikinsokin.
- Mitä se sanoo? - Tai tekee?
Purukumilla me paikkaamme sen.
- Yllättävä käänne. - Se ei pysähdy!
- A eli Apua, P eli Pian, U eli Ukolle... - A eli Ahdinko?
- Sillä lailla. - Sinne meni sukellusvene.
- Tai tuonne. - Tai tänne.
- Pyydän anteeksi. - Korjasi hän sentään moottorin.
- Missä olemme? - Ilmeisesti laella.
- Laella? - Päälaella.
- Jatkakaa, pojat. - Jatkakaa mitä?
- Täällä vetää. - Lähestymme kai Reikämerta.
Pitäisikö kysyä joltain suuntaa?
- Anteeksi? - Tiedättekö missä Pippurimaa on?
Kiitos.
- Onpas täällä pölyä. - Mistä se ilmestyi?
Se on erhe, tässä opaste: kondimentti se on eli mauste.
Totta. Tämä on pippuria.
John?
Paul?
George?
Onko täällä ketään?
- Missä olemme? - Reikämeressä.
- Tästä tulee jotenkin Blackburn mieleen. - Oi voi...
- Montakohan näitä on yhteensä? - Näillä täyttäisi Albert Hallin.
Fred taisi mainita Reikämerestä, joka on ennen Vihreää merta.
Joku näistä aukoista johtaa siis Vihreään mereen.
Mutta mikä?
Teesi, antiteesi, synteesi.
Syyn ja seurauksen syyt ja seuraukset.
Mitä tiedät aukoista, Jeremy?
Niitä ei ole minun sivistyksessäni.
- Kirjoitat siis vain aukottomia ajatuksia? - Mitä nyt tehdään?
- Olkaa empiirisiä. Etsikää. - Otushan puhuu järkeä.
- Aina paranee. - Hienoa. Etsitään Vihreää merta.
Reikämeri johtaa Vihreään mereen...
Hydrolyyttista, vihreää krysodiinia. Lähestymme Vihreää merta.
Mulla on reikä taskussa.
- Missä Jeremy on? - Hän oli juuri tuossa.
- Ei ole enää. - Taisi ottaa hatkat.
Ei, hän on ystävämme.
Booby, Jeremy, Hillary? Missä olet?
- Pippurimaa. - Vähän suolainen reunoista.
- Onpas täällä harmaata. - Ikävää.
Hiljaista.
- Vihdoinkin turvassa. - Koimme seikkailuja
jotka muistuttavat edesmenneen herra Odysseuksen retkiä.
Matoko tuolta katsoo?
Herra Pormestari, olen palannut.
- Kuka tuo on? - Pormestari. Hänet on bonkattu.
Herra Pormestari, antibonkkautukaa!
Ehkä musiikki saisi hänet palautumaan.
Pistetäänpä lauluksi.
Kuulenko minä musiikkia?
Onko siinä Fred-poikaseni?
Kyllä on, pormestari.
Voihan mahtavat metronomit!
- Toitko apua? - Toin. Katsokaa.
Pyhä pizzicato, Fred-poikaseni.
Tämähän on uskomatonta.
- Nuo kasvot... - Emme me niin rumia ole.
- Kävisitte alkuperäisistä. - Me olemme alkuperäiset.
Puhun Kersantti Pippurin Yksinäisten Sydänten Kerhosta.
Nimi ei lupaa hyvää. Kersantti Pippuri?
Voisitte esiintyä heinä ja nostaa maan kapinaan.
Missä soittimenne ovat?
- Katosivat Hirmuiseen mereen. - Hirviömereen.
Hankimme toiset tilalle, herra Pormestari.
Mahdotonta.
Pahikset veivät kaiken, mistä lähtee ääntä.
- Ne taitavat inhota musiikkia? - Suorastaan kutistuvat inhosta.
Selvä. Pippurimaassa koittaa nyt kallonkutistuksen aika.
- Ihan kuin äidinkielen maikka. - Yritä huutaa hiljempaa.
- Mitä tehdään? - Sulaudutaan.
Ottakaa pahvikuvanne.
- Hieno lava. - Siellä soittokamoja säilytetään.
- Reitti on selvä. - Nyt tai ei koskaan.
- Miten pääsemme tuonne? - Helposti. Tulkaa.
Te tollot...
- Aika pimeää täällä. - Hiljaa.
- Katsokaa mitä löysin. - Esiintymisasut.
- Meistä tulee hienoja. - Hieno homma.
Ei huono.
- Miltä minä näytän? - Mielettömältä. Entä minä?
Huonompi juttu. Meidät on piiritetty.
Pahus.
Miljoona diljoonaa Pahista.
- Ne tulevat tänne päin. - Piiloon!
- Kuulikohan ne? - Mitä sanoitte? Hyvä suunnitelma.
Katsokaa. Kaikki nukkuvat.
- Noin ne näyttävät suorastaan söpöiltä. - Melkein ihmisiltä.
- Lähdetään. - Ja varpaisillaan.
Varpaillaan läpi Pahisten...
Pojat, nyt mentiin.
Rauha maassa. Pahiksia ei näy.
Ei edes yhtä pikku Pahista?
- Katsokaa, aamupalaa! - Kyllä onkin nälkä.
Varokaa!
- Luku. Yksi, kaksi, kolme... - Neljä.
- Viisi. - Viisi?
- Luku. Yksi, kaksi, kolme... - Neljä.
- Yksi, kaksi... - Kolme.
- Kolme? - Kaksi.
- Kaksi? - Yksi.
Yksi?
Oletko sinä sininen?
Et näytä siltä.
Pakoon!
Hienoa, miehet. Me teimme sen.
Soittimet esiin.
Minä lasken. Yy kaa koo nee viis kuus.
- Laske mieluummin kolmeen. - Okei, kolmella lähtee.
On ihanaa taas nähdä, niin jännittävää, oi.
Kun yleisö näin hyvä on sen kotiin viedä vois.
- Taas kukkulat soi? - Niillä sävel pauhaa!
Kuka on vastuussa tästä?
Rimski-Korsakoff?
Guy Lombardo?
Rakas ystävä.
Meidän ei pidä unohtaa
että taivas on sininen.
Ja huomenna koko maailma!
Kootkaa Sinijoukot!
- Mitkä? - Ketkä?
Siinähän sinä olet...
Oma pikku Hansikkaani.
Menehän nyt tuonne -
ja tuhoa kapinalliset.
Lyttää, liiskaa, murskaa!
Tee niistä sinistä massaa!
Tässä pahaa lääkettä Teidän Sinisyydellenne.
- Hansikas! - Hansikas?
Pojalla on älliä.
Avaa suu, ei se satu.
- Hiukka sulla on iso suu. - Helppoa. Rakkaus riittää.
Mene, Hansikas. Mene rakkaudella!
Veit sanat suustani, John.
Katsokaas tätä.
Se on ihan miten sitä katsoo.
EI
NYT
TIETÄÄ
Hassu paikka kultakalamaljalle.
- Täällä kaikki on mahdollista. - Ei se ole kultakalamalja.
Sininen kupu vaan. Varmaan Kentuckystä.
- Siellä on joku. - Neljä äijää.
- Mitä ne tuolla? - Katselevat näyteikkunoita?
Ne on me.
Kersantti Pippurin Yksinäisten Sydänten Kerho.
Että osaavat olla samannäköisiä.
Einsteinin teoria pätee hyvin tähän.
He ovat persooniemme ilmentymiä, jotka kelluvat ajassa.
He ovat jähmettyneet aikaan. Suhteellisuusterian mukaan
kyse on kahdesta kanamunasta, joita vatkataan kevyesti...
- John! - George?
- Miten saamme heidät ulos? - Rikkokaa lasi.
- Se on Beatlesin kestävä. - Mikään ei ole.
Onko sinulla rumpukepit mukana?
- Ei ole. - Katso taskusta.
Mulla on reikä taskussa.
Mitä jos... Se toimii yhä.
Perumme kaikki sanamme. Olet nero.
Tiedän, tiedän.
Ihan kuin väritelkkari.
Terve, veli.
Joo, ei epäilystäkään.
Olemme identtiset.
Käsittääkseni olet persoonani ilmentymä.
- Olen alter egosi. - Ja minä ego man.
Kas kun tulitkin kysyneeksi. Täällä on nimittäin sota.
Siispä taistoon, aseveljet.
- Sinne siis? - Laiskottelusta jo viis.
Beatles jyrää. Hyökätkää!
- Meidät on piiritetty. - Mutta koira on söpö.
- Jeremy, voiko se olla sinä? - Niin, voiko?
Kun vartijat mut kaappasi, ne korttini myös nappasi.
Riittää, Jeremy.
- Nyt ollaan sodassa. - Mitä haluat minun tekevän?
Ryhdynkö nyrkkitappeluun?
Vartija! Pahis!
Vasenta nenään, oikealla koukku. Oikeaa kulmaan, vasen paukku.
Jeremy!
Tule, Ringo.
Takaisin!
Vielä kerran taistoon, rakkaat Pahikseni!
Etenette väärään suuntaan! Perääntykää takaperin!
Valtakunta hevosesta!
- Taidanpa repiä tuon pieniksi palasiksi. - Vai sillä tavalla?
Teen sinusta sinistä lenkkiä.
Vähät minä sinun aikeistasi.
Vai vähät? Sehän nähdään.
Mies ärtyneeltä vaikuttaa, kommentoin kun tuho uhkaa.
Missä pehmeää maa, siellä nopeimman kasvun
näemme, tapaamme, kohtaamme ruusun.
Nuppunenänen?
- Älä pauhaa! - Rauhaa, rauhaa!
Tuhoisan tykin kukilla tukin. Silkkirukkasin, ihanin kukkasin.
Siis kuki, kuki, kuki!
Heti kun näin tuon Oskari Olemattoman
tiesin että hän oli jotain.
Totta.
Hei siniset, liittykää seuraan!
Piristykää ja tutustukaa kaikkiin.
- Max. - Teidän Sinisyytenne?
Tarkoitan, Teidän Uutuutenne.
Maailma ei ole enää sininen.
- Minne voimme mennä? - Argentiinaan?
Liityttekö joukkoomme?
- Liitymmekö? - Emme!
Ky-ky-kyllä, Teidän Uutuutenne!
Niin ihmeellinen on maailma paikka -
universaali niin, ja fiinikin vaikka.
Se syleilyyn ottaa ja surut pois kantaa -
ja bluesista nautinnon kaikille antaa.
Niin. Miks mekastaa, Max?
En ole koskaan kertonut tätä, mutta serkkuni on onnen valkokyyhky.
- Tarttuva sävelmä. - Jää päähän.
- Sheikkaa se pois. - En jaksa enää.
Hyvät kekkerit.
Meillä on matkamuistojakin. Moottori.
- Mulla on lovee. - Ja mulla reikä taskussa.
Ainakin puolikas. Jeremy sai loput.
- Mitä hän sillä tekee? - Päästää liian tiedon pihalle.
- Kattokaas Johnia. - Mikä hätänä?
Uusia Pahiksia on nähty tämän teatterin liepeillä.
Tästä selviää vain yhdellä tavalla. Laulamalla.